EN NETFLIX-SERIE
SEOUL, 1 OKTOBER 1989
Mår du bra?
Din mage…!
Hjälp!
Den tolfte timmen på den första dagen i oktober 1989
födde 16 kvinnor runtom i världen barn.
Det var onormalt enbart för att ingen av dem hade varit gravid på morgonen.
Sir Reginald Hargreeves, en excentrisk miljardär och äventyrare,
bestämde sig för att leta upp och adoptera så många av barnen som möjligt.
Enastående!
Vad vill ni ha för det? Ni vill väl inte behålla det?
Hur mycket vill ni ha?
Om du rör mitt barnbarn så klyver jag dig mitt itu!
Strålande. Jag uppskattar morska förhandlare.
HAN FICK TAG PÅ SJU AV DEM…
Jag älskar dig, Marcus!
Christopher betalar nästa omgång.
-Jag sa "utan pepperoni", pucko. -Nej, "utan champinjoner".
-Jag talar faktiskt engelska. -Det gör min son med.
Vi pratar amerikanska, kukhuvud.
Du är ett amerikanskt kukhuvud.
Släpp mig!
Ut ur min restaurang!
Hoppas det är pepperoni på.
JETSETLIVET
Det här är inte ert hem.
Vad menar du? Det här är Umbrella Academy.
Fel igen. Det här är Sparrow Academy.
Vilka är de där jävlarna, pappa?
Jäklar…
Ben…
Är det verkligen du?
Och vilka är mupparna på balkongen?
Det är Sparrows.
Mina barn.
Ursäkta. Vadå dina barn? Det kan de inte vara, gubbe.
Det kan de visst. Det borde väl jag veta?
Ni andra ser väl också Ben?
Fräck hatt, Sundance.
De kallar sig för Umbrella Academy.
En grupp intriganta och svekfulla bråkmakare
som antastade mig hösten 1963, när jag var på affärsresa i Dallas.
De påstår sig vara min avkomma.
"Påstår"? Vad fan är det här, Fem?
Jag vet inte, men det är oroande.
-Är det sant? -Inte att vi skulle vara svekfulla.
Småfulla, på sin höjd.
-Men vi är hans barn. Det här är vårt hem. -Ja, vi växte upp här.
"Ja, vi växte upp här."
Då borde vi nog ha sett er.
Hej. Jag heter Luther.
Ni hör inte hemma här.
Nähä, då får vi väl packa våra väskor och flytta ut.
Hemskt kul, Chris.
Jag visste inte att vi skulle få besök.
Det här var det bästa jag kunde uppbringa med så…kort varsel.
Mamma.
-"Mamma"? Hon är en robot, pervo. -Hon är ingen robot.
-Säg inte så. -Vad händer då?
-Kom hit, så får du veta. -Luther! Lugna!
-Lägg av, Ben. -Titta, hon snackar!
Vill du ha Rubiks-kuben i röven?
Nog!
Jag vet inte vilken cirkus ni har rymt från eller hur ni kom in,
men ni har en halv minut på er att gå härifrån.
Och annars?
Då gör vi upp på det klassiska sättet.
Taget.
Visa honom, Luther!
Vad håller du på med?
Försvarar vår heder.
Jävlar! Vi kan ju det här!
Ni har en halv minut på er att gå härifrån.
Och annars?
Då gör vi upp på det klassiska sättet.
Vi har bokstavligen precis slagits mot en armé.
Vi behöver inte ta till våld.
Nu lugnar vi ner oss och snackar.
Benerino…
Du är så mycket snyggare levande än död.
Visst?
Bortsett från frisyren.
Vad fan sa du nu?
Sluta vara så stingslig, din surpuppa.
Snyggt ärr. Väldigt manligt.
Håll käften!
Håll käften själv och ge brorsan en kram!
-Det där var inte nödvändigt! -Det var det visst.
-Det var det. -Backa!
Luther!
Jävlar!
-Inte så, Luther! Inte så! -Förlåt.
Fred och kärlek. Här kommer jag.
Kom då, soptunnan!
Mitt hår är faktiskt jättesnyggt, helt rätt för sin tid.
Är det allt du har?
Du lever. Det är fantastiskt, alternativt fruktansvärt.
Skulle det vara en provokation?
Mer ett existentiellt problem, Ben.
Fint, här kommer nästa problem.
Även om du är ett riktigt svin nu…
…så känns det fint att se dig igen.
Vem är pappsen? Jag är pappsen!
Vem…är…pappsen?
Jag vill inte slåss mot dig!
Åh, ville du att vi skulle bli bästisar?
Du är bra för att vara blind.
Vem har sagt att jag är blind?
-Borde jag hjälpa till? -Nej, hon vill göra sin grej.
Popcorn?
Min tur.
Konstsnobb, alltså?
Vi kramas! Det går framåt.
Du, förresten… Jag hörde ryktas att du inte kan röra dig.
-Slå mig. -Va?
-Slå mig i ansiktet. -Visst.
Slå mig!
Det gjorde ont, va?
Snabb rackare.
-Tack. -Ingen orsak.
Läget, kortbyxan?
-Hjälp de andra. Jag tar hand om den här. -Okej.
Är du maskoten?
Det hemliga vapnet.
Usch!
Vad i helvete…
Delores?
Fem, min älskade.
Jag har saknat dig så mycket.
Jag har saknat dig också, min ängel.
Mer än du kan ana.
Kom.
Är de pervon allihop?
-Du ser, större är inte alltid bättre. -Säger du det till tjejerna?
-Thaimat i kväll? -Pad see ew vore gott.
-Thaimat, Marcus? -Varför ens fråga? Han hatar thaimat.
-Sen när då? -Italienskt, då?
-Absolut inte. -Det funkar för mig.
Räcker det?
Nix.
-Jag ger mig aldrig. -Fel svar.
Låt honom fimpa honom.
Då avslutar vi det här.
-Ligg kvar! -Luther!
Vanya…
Du igen?
Luther! Fly!
Nej!
Vilken är du? Smutser? Tjocker? Sorgsna tjejen? De andra har jag glömt.
Vad är det där för psykopater, och vad gör de i vårt hus?
När din grobianstam gjorde klart för mig
vilket dåligt urval jag hade gjort, adopterade jag dem i stället.
Pappa!
Jag är inte din far, unge man. Inte längre. En kaka?
Klaus! Vi måste dra. De är för farliga.
För er. Själv stortrivs jag, men ni skulle bli dödade. Kom.
Herregud…
Herregud.
Jävlar!
Förlåt. Gick det bra?
Ja.
Hej. Jag heter Sloane.
Hej, Sloane.
-Jag heter Luther. -Kom, Luther!
-Ett ögonblick… -Vi måste dra nu!
-Allvarligt? -Spring!
-Portföljen! -Vi hinner inte!
-Jag hatar att han kan göra så! -Stäng!
In, fort!
Jävlar.
-Helvete! -Vad gör vi nu?
Kutar.
Var är portföljen?
Fan, den är borta!
Spring, Vanya!
Det är över.
Gå.
Kom inte tillbaka.
Jag ska bara sätta mig en stund.
-Det gick inget vidare. -Nej, inte vår bästa stund.
Jag knakar.
-Hur mår du? -Jag vet inte än.
Jag har aldrig fått så mycket stryk förut.
Det var som…
Varsågod.
Här får du stryk.
Luther har fått hjärnskakning.
Hur många fingrar?
Herregud… Vanya!
Tack och lov att ni lever.
-Mår du bra? -Ben gör det, tydligen.
Och han är ett arsle.
-Alla var arslen. -Som kan slåss.
Den som säger "arsle" igen får spö.
-Arsle. -Arsle.
Sa pappa varför han påstod att de var hans barn?
Det gjorde han sannerligen. Vill ni höra?
Pappa blev så äcklad av oss i Texas
att han adopterade några helt andra för att slippa uppfostra oss.
-Det är så typiskt pappa. -Eller hur?
Så han ville inte ha oss längre?
Vi skulle inte ha bett honom om hjälp 1963.
Ni ser inte helheten. Om pappa inte adopterade oss har tidslinjen förändrats.
Vem vet vad mer som har förändrats.
Borde inte du veta?
Jag behöver nog mer än 20 minuter och ett hjärntrauma för att få klarhet i det här.
-Går det för sig? -Nej, faktiskt inte.
Det är lugnt. Vi har ju Kommissionens portfölj,
så vi kan ju bara resa tillbaka i tiden och lösa det.
Bra idé.
-Det finns två brister i det resonemanget. -Nu kommer det…
-Tidsresor är komplicerade saker. -Vi fattar, du har ett jättesvårt jobb…
Och dessutom…
…har jag inte portföljen längre.
Var i helvete är portföljen, Fem?
Vad håller vi på med?
-Strosar. -Varför glor alla?
Vi ser ut som Village People, fast mörbultade.
Ge hit den där.
Jag måste leta rätt på Claire. Jag kommer sen.
Nej, först tar vi oss i säkerhet och plåstrar om oss. Sen hittar vi henne.
Jag hatar dem.
Titta på deras självbelåtna…
Du klarar det.
…självbelåtna…
…självbelåtenhet.
Kämpa på. En vacker dag sitter det.
Men vad ska vi göra? Vi kan inte stå här i parken och blöda.
Vi måste rusta oss inför rond två.
-Varför skulle de jaga oss? -Jag skulle det.
-Vi bröt oss in i deras hus… -Vårt hus.
…och slog sönder deras antikviteter och skit.
Det ser knappast de brottsbekämpande supernördarna mellan fingrarna med.
Vi får ligga lågt nånstans där vi inte väcker uppseende.
Var skulle vi inte väcka uppseende?
Okej… Allvarligt?
-Vi behöver inte klämma oss in samtidigt. -Det fanns två ingångar.
Åh, hotell Obsidian… Jag har saknat dig, din gamla slinka.
Sug i er henne.
Ner i barmen.
På sin glanstid inhyste hon faktiskt dignitärer som Roosevelt, Gandhi,
Stalin, Gorbatjov, Castro, Olav V av Norge,
en Kim Jong, Tito, Dalai Lama, Elvis
och inte mindre än två Kardashian, har jag hört.
-Det är… Vart ska du? -Jag ska ringa.
Nu för tiden är hon mest ett sjapp där man kan festa lite
om man vill slippa samhällsnormernas kritiska blick.
-Ett gömställe. -Exakt! Det är perfekt.
Och bästa av allt är att hon tar hand om oss
utan att ställa några frågor.
Kom.
-Jag har några frågor. -Jag med.
Skumt ställe.
Du har ringt till Patrick. Lämna ett meddelande.
Hej, Patrick. Det är Allison.
Jag vet att jag borde ha ringt, men…
Det är…
Hur som helst…
Jag ringer Claire sen.
Var snäll och hälsa henne att mamma saknar henne.
Mycket.
Chet! Mon frère!
Så härligt att se dig. Min vanliga svit, por favor.
Jag känner inte er.
Ni ser - diskretion.
Sluta skrämma min hund.
-Vi behöver några rum, tack. -Utmärkt.
Och hur betalar ni?
KONTANT I FÖRSKOTT
Töm fickorna.
Nåt måste vi ha.
-Kondomer… -Knappast gångbar valuta.
Stoppa ner kniven!
Varför har jag ett hårnät?
Okej…
Vad får vi för den här?
Två rum.
Mazel tov.
Okej, vi får leka The Brady Bunch.
Vi ses i baren om två timmar och lägger upp en plan.
Jag har en plan.
Vi anfaller Sparrows, tar tillbaka vårt hus
och pucklar på pappa tills han medger att vi är bäst och att han älskar oss mest.
-Vi har ingen tid att förlora! -Ta det lugnt.
Sparvjävlarna ska säkert ingenstans. De är nog lika slutkörda som vi.
-Tror du? -Ja.
Att spöa skiten ur oss såg ut att vara jobbigt.
Den stora är stark men långsam, möjligen korkad.
Nån sorts aphybrid.
Vem tog hand om hoppjerkan?
Jag gav honom smisk och skickade honom till skolan.
Den magre är deras svaga länk.
Om hans superkraft inte är att gömma sig bakom soffor och ropa "var är pappa".
Nog med utvärdering. De var respektlösa mot oss, Marcus.
Vi borde söka rätt på dem och spöa dem.
Så här?
Kan nån förklara hur ni alla blev golvade på en halv minut?
Fattar ni vad det skulle göra med vårt rykte om nån hade sett det där?
Vi har inte mött motstånd på åratal. Det här kan vara nyttigt för oss.
Bra för affärerna.
Men bara om vi är kloka när vi gör vårt nästa drag.
Du kallade, Nummer Ett?
Sätt dig.
Du har tillbringat tid med dem. Vad är din bedömning?
Föga imponerande. Neandertalartyper. Lipade för mycket, duschade för lite.
Det de saknade ännu mer än tåga var ömsesidig respekt.
Ingen lojalitet? Det kan vi utnyttja.
Bra. Ge en fullständig rapport till Christopher.
Men ändå…
…skulle jag inte underskatta Umbrella Academy.
Nog för att deras förmågor är lika bristande som deras hygien,
men på något sätt lyckades de ändå rädda världen 1963.
Om de inte gjort det…
…hade ni inte stått här nu.
Jag kanske har felbedömt dem.
Ja, jag är på väg.
Inte på det här hotellet.
Ser ni? Rena paradiset.
Högt i tak, rymligt…
Aromatiskt.
Vad i helvete…?
-Var är toan? -I korridoren, eller…
…naturens toalett.
-Du är vidrig. -Men konsekvent.
Vi packar upp och gör oss hemmastadda.
Packar upp vadå? Vi har ju ingenting längre.
-Visst känns det som en befrielse? -Har du blivit kommunist?
Om jag ville ha våningssängar och gemensam dusch skulle jag ha stannat på dårhuset.
Där fanns det åtminstone Jell-O.
Och Lila.
Du, Diego… Jag har ägnat 20 dagar i sträck åt att rädda världen, två gånger om.
Kan jag få vila i fem minuter innan jag försöker lösa det här också?
Tack så mycket.
Och pappa sa att jag aldrig skulle få åka på kollo… Det här är toppen.
Jag är uttråkad. Vem vill ha en drink? Fem?
Gärna en whisky.
Så litet är det ju inte, men fult.
I natt sov jag i min egen säng med min fantastiska man.
Jag kysste Sissy farväl för några timmar sen.
Plus minus 50 år.
Jag är glad att du fann nån som behandlade dig bra.
Hon såg mig för den jag är.
Det är jag inte beredd att släppa.
Jag känner likadant med Ray.
Vi får inte ha lämnat dem för att dö i nåt gängkrig mellan superhjältar.
Du måste åka hem.
Krama din dotter.
Tänk om Diego har rätt och Sparrows anfaller.
Vi hade hela Kommissionen mot oss.
Vi ska nog klara av sju töntar i superhjältedräkt.
Vi var oförberedda, bara.
Ja.
Åk till flygplatsen.
Och åk hem till ditt riktiga liv. Jag skulle ha gjort det om jag kunde.
Tack.
Du är en bra syster.
TÄNK DIG FÖR - VI SER DIG
VÄDERKVARNAR FÅGLAR
VALSÅNG SKRIVMASKIN
BIN
Bra att vi gör det här.
Det som sker mellan våra familjer bör styras upp av Ettorna.
Jag är Nummer Sju.
Då begick nån ett misstag.
Mina bröder tror att ni ska ge er på oss.
Jag vill inte ha krig. Vi har förlorat nog.
Då skulle ni inte ha angripit oss i vårt hem.
Hör på…
Det är inte personligt, men vi är superhjältarna i den här stan.
Vi har full kontroll.
Men om ni ger er på oss kommer fårskocken att få idéer.
-Det gör vi inte. -Och det ska jag tro på?
Gäller det hela din familj?
Du är inte ens deras Nummer Ett.
Förlåt, men den risken tar jag inte.
Så om du kom för att be mig att stå över nästa drag…
Jag kom för att berätta om mitt.
I morgon när alla dina beundrare skockas ute på gatan
kommer jag att stå där.
Jag kommer att utmana dig att slåss, bara du och jag.
Varför?
För att ditt gäng är bra.
Kanske bättre än mitt.
Men du är nog inte bättre än jag, Marcus.
Jag har orsakat världens undergång två gånger.
Och du?
Du är bara kött i tights.
Du vill nog knappast ha världens ögon på dig när jag bevisar det för dig.
Vad är det du vill, Vanya?
Ni har en sak jag behöver. Jag vill ha tillbaka den.
BROTT ÄR PROBLEMET VI ÄR LÖSNINGEN
Han förhandlar med dem.
Jag tar hand om det.
Pröva att tugga, så kanske ni känner smaken på maten också.
Jag har inte ätit på flera dagar.
Vad är det? Du ser glad ut.
Jag är glad. Jag har sovit och bastat. Vad mer behöver man?
Bröder som inte äter som boskap?
Jag har funderat och mitt expertutlåtande om vårt lilla tjall på tidslinjen är
att det inte är nån fara.
Skönt!
-Så allt är lugnt? -Mer eller mindre.
Det är bara ett litet krux, men inget vi inte kan hantera.
Säg det då, gubbfan!
Okej, Diego. Så här ligger det till.
Pappa adopterade oss aldrig, men vi föddes ändå här.
-Barnen växte bara upp på andra ställen. -Jaha?
Var är de nu?
Det finns troligen identiska versioner av oss där ute,
med helt andra liv.
-Dubbelgångare! -Såna finns inte.
Jo, de pratade om det i Texas. Berätta det där om paranoid psykos.
Det här skulle väl inte vara nåt problem?
Är man nära sin dubbelgångare en längre tid blir man galen, så ser ni dem…
-Döda dem. -Ligg med dem.
-Undvik dem! -Vad är det med er?
Som om inte du skulle vilja bestiga Lutherberget…
Hur kan vi vara säkra på att vi inte stöter på oss själva?
Vi är ju som en Benetton-reklam,
hithämtade från hela världen av pappa, vilket nu aldrig har hänt.
De är säkert inte ens i samma tidszon som vi.
-Sant. -Skicka moo shun.
Blir inte ni stötta av att inget förändras av att pappa avadopterade oss?
-Det blir jag. -Vänta.
-Det sa jag inte, Klaus. -Strax tillbaka.
Hur vet vi vad förändringarna är?
Hej, älskling.
Se på fan.
Du kom tillbaka.
Saknar du mig redan?
Synd, för jag ska inte stanna. Jag är bara här för att lämna en sak.
Vadå?
Vår son.
Diego, det här är Stan.
Säg hej, Stanley!
"Hej, Stanley."
Va?
Vänta, det här är…
Det är ett skämt, va?
Att dina små rackare simmar bra? Ja, kul för mig…
Jag har haft Stan i 12 år.
Nu är det din tur. Trevlig bonding.
Uppför dig nu.
Okej…
Har du nåt käk?
Grace…
Har du sett en portfölj?
Vad gör du?
Ber.
Herregud.
Ja.
Den är gudomlig.
Visst är den vacker?
Vad är det här, Grace?
Ett mirakel!
Jag hör inte vad den säger. Hör du?
Det är bara ljud.
Nej, Marcus. Det är ett budskap från Gud.
Lyssna.
Jag hör.
Uppför dig nu.
Poängen är att vi gjorde det. Vi räddade världen.
Vi förhindrade apokalypsen och hann hem i lagom tid till middagen.
Så vad pappa än har förändrat, vilken tidslinje det här än är,
så kan vi hantera det.
För vi har vunnit.
Vi har vunnit.
Ja.
Grymt.
Undertexter: Karl Hårding